Neke priče pripisuju Mesecu velike moći.
On zaista utiče na nas na neki način.
Od vremena
prve Apolo misije na Mesec...
Orao je sleteo.
...istraživači su pažljivo gledali
fotografije Meseca
tražeći građevine,
i pronašli su neke neobične stvari.
Samo 300 kilometara od
mesta gde je Apolo 11 sleteo.
Ova oblast poseduje neporecivu arhitekturu
koja liči na ono što biste videli
kod obeliska.
Neko je izgradio nešto
na Mesecu pre mnogo, mnogo vremena.
I ne mislim da su to bili Zemljani.
Ceo objekat
može biti veštačkog porekla.
Moje pitanje je,
ko je izgradio Mesec?
Od praskozorja civilizacije,
ljudski rod je zahvaljivao za svoje početke bogovima
i drugim posetiocima sa zvezda.
Šta ako je to tačno?
Da li su vanzemaljska bića
zaista pomogla u oblikovanju naše istorije?
I ako je tako...
da li se odgovor može naći ne na Zemlji nego na Mesecu?
# Drevni vanzemaljci 11x11 # Svemirska stanica Mesec Datum originalnog emitovanja: 29. jul 2016.
Kejp Kanaveral, Florida. 8. februar 2016.
Rukovodioci projekta NASA i Lokid Martin
najavljuju da su u toku pripreme
za Istraživačku misiju 1,
putovanje na Mesec svemirskom letelicom Orion sa ljudskom posadom.
Kineske, ruske i indijske svemirske agencije slede isti put,
otkrivajući sopstvene planove istraživanja Meseca sa ljudskim posadama.
Ove misije će biti prve u kojima ljudi putuju
dalje od niske zemaljske orbite još od Apolo 17 iz 1972.
Ali koji bi razlog mogao biti
za ovaj obnovljeni interes za Mesec?
I zbog čega je trebalo baš toliko dugo čovečanstvu da se vrati?
Poletanje.
Poleteli smo.
Poletanje Apolo 11.
Ovde Baza tišine.
Orao je sleteo.
20. jul 1969.
U redu, Nile, možemo da te vidimo
kako se spuštaš sada niz merdevine.
Preko milijardu ljudi širom sveta je prikovano
za svoje televizijske aparate
dok gledaju senovitu figuru
astronauta Nila Armstronga kako se polako spušta s merdevina
lunarnog modula Apolo 11
na površinu Meseca.
Ovo je mali korak za čoveka,
a veliki korak za čovečanstvo.
Ovaj momenat označava jedan od najznačajnijih događaja
u istoriji civilizacije.
To je prvi put da je ljudsko biće
stalo na vanzemaljsko tlo.
Apolo 11 je ono što ljudi misle kada se govori o
Apolou danas i Nilu Armstrongu kako stupa na Mesec.
Mesec je približno 355.000 kilometara daleko od Zemlje.
Čak i najboljim teleskopima ne može se videti ono što se vidi
kada se samo stoji na površini.
Pre nego što smo otišli na Mesec, NASA je bila upozorena od
proricatelja sudnjeg dana i raznih ljudi.
Ljudi se pitaju kako izgleda biti na takvom mestu,
toliko različitom od ovog mesta ovde.
Ideja o spuštanju ljudi na Mesec
je bila u mašti mnogo pre nego što je tehnologija
uopšte bila blizu da to učini mogućim.
Napokon, biti na Mesecu
je korak u mitološki predeo.
Mesto priča, mesto čuda,
zakoračiti u nebesa,
i stajati na tlu svoje vrste
koje nije Zemlja.
To je bio značajan trenutak za ljudski duh.
Iako su Amerikanci bili ti koji su poslali čoveka na Mesec,
to se smatra pobedom za celo čovečanstvo.
Iznenada, naučna fantastika postaje stvarnost
i to je započelo novo doba istraživanja.
Mislim da svako putovanje
započinje prvim korakom.
Mesec je bio naš prvi korak u svmir,
u naš sunčev sistem.
Za strahopoštovanje je pomisliti da smo već pre 50 godina
postali vanzemaljci na drugoj planeti.
Mesec je očaravao
maštu čovečanstva
od zore naše civilizacije.
On je četvrtinu veličine Zemlje
i najdominantnije nebesko telo
na noćnom nebu.
Potrebno je oko 30 dana da obiđe Zemlju.
Mesec sija i to nije zbog neke osobine
samog Meseca.
On odbija zrake Sunca, što je uzrok sjaja.
Razlog što Mesec ima faze je taj
što Zemlja zaklanja svetlost Sunca kako se Mesec kreće
oko Zemlje, tako da postepeno
dobija još malo više i još malo više
Sunčevih zraka.
Značaj Meseca je veoma veliki.
On dovodi do plima, što je pomoglo prelasku života
od života u okeanu na život na kopnu.
Takođe vrši stabilizaciju nagnutosti Zemlje u odnosu na njenu orbitu.
Bez Meseca, gravitacioni uticaji
mogu da uzrokuju da polovi planete lutaju okolo
kao pijani, kao pijani mornar.
Zemlja bi bila mnogo haotičnije mesto za život,
naročito za napredni život, da se razvija
da nije Meseca.
Dok je Mesec umnogome odgovoran
za omogućavanje da život cveta na Zemlji,
samo ovo nebesko telo je negostoljubivo.
Nema kiseonika za disanje
i temperatura na površini dostiže ekstreme
od 123 stepena Celzijusa, kada je okrenut prema Suncu,
do -117 stepeni kada je u senci.
To je bilo veoma ozbiljno okruženje
jer tamo nema kiseonika.
Tako da su astronauti, dok su na Mesecu,
morali biti potpuno zapečaćeni.
Gravitacija na površini, na šta se mora računati
ako se misli da se tamo ode, je oko jedne šestine zemaljske,
što je razlog kada se gledaju one zrnaste slike
ranih astronauta, oni kao da odskaču okolo,
i Mesec uopšte nema atmosferu.
Astronauti, kad su došli na Mesec,
najednom su bili u mogućnosti da gledaju na svet
na kome su odrasli, Zemlju, sa drugog mesta.
Bili su u mogućnosti da vide celo čovečanstvo
u svoj svojoj majušnosti u svemiru.
I znam da je to ostavilo veoma dubok utisak
na astronauta.
Stizanje na Mesec je bio takav neverovatan podvig
da čak i danas, mnogi ljudi su ubeđeni
da je ceo događaj ustvari sniman u holivudskom studiju.
Ali teoretičari drevnih astronauta sugerišu,
da ne samo da smo se spustili na Mesec,
nego je ono što smo tamo našli bilo neverovatnije nego što znamo.
Za vreme Apolo misije na Mesec 1969,
nakon sletanja bila je veoma čudna dvominutna pauza
u radio prenosu.
I ono što se desilo za vreme ta dva minuta
je postalo predmet mnogih neslaganja.
Nil, ovde Hjuston, provera radija, prijem.
Kolumbija, ovde Hjuston, prijem.
Prema naučniku i NASA istraživaču Otou Binderu,
različiti radio amateri su mogli da presretnu
tajne komunikacije sa Kontrolom misije
koje nisu bile dostupne javnosti.
Astronauti su očevidno govorili o
viđenju vanzemaljskih objekata na Mesecu,
uključujući parkirane leteće tanjire duž ivice kratera
u njihovom vidokrugu.
Istina o tome je da je svaki astronaut
imao zaseban medicinski kanal.
Taj kanal nije bio javan i mogao je biti
veoma lako iskorišćen za razmenu informacija
koje nisu trebale da se čuju
putem opšteg, javnog emitovanja.
Ono što je zaista zanimljivo u vezi te priče, iako je
činjenica da, je u roku od 30 minuta od sletanja
na Mesec, da je priča kružila po NASA
da, "Zamisli. Videli su nešto"
"na ivici kratera. Svi su bili uznemireni."
"Nisu znali šta da rade."
"Nisu znali da li da izađu napolje."
Interesantno je kada gledate snimak
nakon što su se vratili sa Meseca.
Oni nisu sedeli tamo skačući gore-dole od radosti
i govoreći, "Imao sam najneverovatnije iskustvo
u svom životu, bio sam na Mesecu."
Oni ne govore to.
Oni izgledaju veoma svečano, veoma depresivno.
Oni gledaju nadole.
Izgledaju skoro kao da žele da povrate,
toliko izgledaju uznemirani.
Da li su možda videli nešto tamo
što nisu želeli da kažu javnosti
zbog posledica?
Verujem da, hm...
je ono što je ova zemlja postavila kao cilj je
nešto što bi bilo izvedeno pre ili kasnije.
Nalazimo po prvi put da čovek ima...
mogućnost ili izbor da, hm,
da hoda ovom planetom ili nekom drugom planetom.
To je - to je početak novog doba.
Nakon Apoloa 11, NASA će poslati
još šest misija sa ljudskom posadom na Mesec,
kulminirajući sa Apolom 17
1972.
Jedno od najinterantnijih pitanja
u vezi naše interakcije sa Mesecom
je zašto se nikad nismo tamo vratili
od misija Apolo, i što je još vrlo rečito
je da SSSR, iako je u to vreme
bio sasvim u mogućnosti da pošalje svoje astronaute
na Mesec, izgleda da to nikad nisu učinili.
Da li su možda postojale agencije
povezane sa Mesecom?
Vanzemaljci ili druga bića
koji su upozorili čovečanstvo da se udalji, iz nekog razloga?
Da li je moguće da američki astronauti
nisu bili sami na Mesecu?
Da li se zbog toga nakon Apoloa 17,
nikad nismo vratili?
Neki teoretičari o drevnim astronautima
predlažu još neverovatniju mogućnost,
da Mesec nije u orbiti Zemlje slučajno,
već namerno.
_
Ljudi su bili hipnotisani
Mesecom od početaka čovečanstva.
I iako su predložene mnoge teorije,
naučnici ne mogu da kažu sa apsolutnom sigurnošću
kako je ovo nebesko telo nastalo.
Kada sam studirao, niko nije zaista znao
odakle je Mesec došao jer je toliko relativno veliki.
Hm, to je bio stvarni problem.
I ja mislim da postoji težnja da se misli da
sateliti nekako budu uhvaćeni od strane matične planete.
Ako postoji jedno telo ovde i drugo telo dođe, dolazeći,
može jednostavno biti tako uhvaćeno u orbitu.
Teškoća u vezi toga je prosto fizičke prirode,
i tako ovo je ostalo kao zagonetka
sve do pre oko 20 godina kada se pojavila drugačija teorija,
a to je da je
proto Zemlja bila veoma rano u istoriji
sunčevog sistema pogođena telom veličine Marsa.
Pogođena ukoso, ovo telo veličine Marsa
se zarilo do centra Zemlje
i postalo Zemljino jezgro, i mnogo
spoljašnjeg materijala je bilo oguljeno ovim
gargantuanskim sudarom i sraslo formirajući tako Mesec.
Sad, oni su morali da smisle veoma, hm, bizarnu teoriju
o nastanku Meseca
zato što sve konvencionalne teorije nisu imale smisla.
Najbolja teorija o formiranju Meseca
je fantazmogorično
katastrofalan sudar dva tela, znate,
pod baš pogodnim uglom da se formira pojas ostataka
koji je onda formirao Mesec, ali Mesec,
njegova tačna veličina je takva da omogućava potpuna pomračenja.
Njegov disk tačno prekriva Sunce.
A šanse da se to dogodi su tako,
doslovno, astronomski male,
to je, to je veoma uznemirujuće.
Sunčev prečnik je 400 puta veći od prečnika Meseca
i istovremeno Sunce je takođe
skoro tačno 400 puta dalje.
Ovo je razlog što Sunce i Mesec
na Zemljinom nebu izgledaju iste veličine
i što mi na Zemlji možemo da iskusimo pomračenje Sunca.
On je baš savršeno u toj orbiti
da pomrači naše Sunce.
Šanse da se Mesec nađe u takvoj orbiti slučajno
su zilion prema jedan.
Tako je upravo to činjenica da je naš Mesec
u savršenoj orbiti oko naše planete
koja nije slučajna.
U cilju da postoje pomračenja Sunca, Mesec treba da bude
veličine koje upravo jeste, što iznosi 3.476 kilometara
Ne 3.477,
ne 3.475,
već 3.476 kilometara na svom ekvatoru.
I postoje ljudi koji zapravo misle
da je to slučajnost.
Činjenica je da je to osmišljeno.
Kroz celu našu osmotrivu galaksiju,
ovaj odnos i drugi se nisu ponovili.
Ostali meseci su značajno manji u poređenju
s njihovom matičnom planetom.
Zemljin satelit ne samo da se okreće bliže nego što bi trebalo
za svoju veličinu, on je takođe jedini mesec u solarnom sistemu
koji je u skoro savršenoj kružnoj orbiti.
I nije poznato ni jedno drugo lunarno telo
koje ima takvu stabilizujuću ulogu
kao što Mesec ima prema Zemlji.
Skorašnje računarske simulacije su pokazale
da bi bez Mesečevog prisustva, nagnutost Zemljine ose
bila potpuno drugačija nego što je danas.
Moglo je da bude da uopšte nemamo sezone koje danas poznajemo.
Bez sezona
moglo je biti veoma teško za život na Zemlji.
Stoga Mesec ustvari ima
neverovatnu funkciju.
On podržava život.
Bez njega, moglo je da nas ne bude ovde.
Postoji mnogo čudnovatosti
u vezi načina na koji Mesec utiče na Zemlju
da čoveku može biti oprošteno zbog verovanja
da iza toga stoji inteligencija,
koja je nešto napravila na taj način.
Mesec je toliko čudan, toliko stran u smislu onoga što nalazimo
drugde u solarnom sistemu, i naročito
u smislu onoga što on radi za Zemlju,
čineći Zemlju rajem za život,
da se čovek oseća obaveznim da postavi pitanje,
"Da li su ove stvari nastale slučajno?"
Da li je postavljen tu namerno?
Da li je izrađen, možda od strane vanzemaljaca?
I stoga,
je celo naše postojanje planirani događaj?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu
da savršena veličina i pozicija Meseca
ne mogu biti samo rezultat slučajnosti,
nego su bili stvoreni od strane vanzemaljskih bića
u Zemljinoj praistoriji.
Kao dokaz, oni ukazuju na drevne izveštaje
koji govore o vremenu pre nego što je nebesko telo uopšte i postojalo.
S početka 5. veka PNE,
rimski i grčki autori pišu o vremenu
"pre nego što je mesec bio na nebesima."
Aluzije u vezi ovoga se takođe mogu naći u jevrejskoj Bibliji.
Postoje i Zulu legende koje kažu
da je Mesec donet Zemlji pre stotina generacija.
Vovane i Mpanku su bila imena dva Zulu božanstva
iz praistorije.
Zului imaju legendu po kojoj su oni bili ti
zbog kojih Mesec postoji.
Oni su navodno to uradili krađom jajeta
od džinovskog nebeskog zmaja, i vadeći materijal iz centra,
žumance jajeta, i onda kotrljajući dobijenu planetu
preko neba da postane Mesec.
Razlog kako Zului kažu što je Mesec stavljen tamo
je da pazi na ljudska bića.
Zulu legenda je zaista interesantna.
Mi smo prvo čuli za nju od Zulu šamana
po imenu Kredo Mutva, i on je govorio o činjenici
da je Mesec dovučen u našu orbitu.
A kada se to dogodilo, uzrokovalo je sve vrste poplava
i kataklizmi, i promenilo je osu naše planete.
Ne možete da se ne zapitate,
da li bi Mesec mogao biti veštački satelit?
Da li je Mesec mogao doći odnekud drugde
a sada se koristi kao baza za posmatranje
od strane vanzemaljskih bića?
Da li je moguće da je Zulu legenda tačna,
kao što kažu teoretičari o drevnim astronautima?
Da li je naš Mesec dovučen ovde u dalekoj prošlosti?
Možda dalji tragovi mogu da se nađu
ispitivanjem naučnih činjenica koje navode
na to da je Mesec, zapravo, šupalj.
Površina Meseca je izbrazdana
desetinama hiljada udarnih kratera različitih veličina.
Naučnici smatraju da je to zbog činjenice
da na Mesecu nikad nije postojala atmosfera
da pomogne u zaštiti od bombardovanja krhotinama iz svemira.
Tamo nema prirodnih erozivnih sila,
kao što su vetar ili tekuća voda, da utiču na površinu.
I mala je geološka aktivnost
koja bi sakrila oštećenja učinjena kroz Mesečevu istoriju.
Kada se proučava raspodela kratera,
nalazi se da je površina potpuno zasićena,
to jest, postoje krateri unutar kratera unutar drugih kratera,
sve do najmanjeg reda veličine.
Jedna od stvari koja je zaista zanimljiva
oko lunarnih kratera je ta, iako su neki od njih
veoma veliki a neki opet veoma mali,
izgleda da svi imaju istu dubinu,
a to zaista ne bi trebalo da se događa na planetarnom telu.
Trebala bi da postoji razlika u dubini.
Zašto su onda Mesečevi krateri tako jednoobrazni?
To je zbilja, zbilja neobično i zbilja neobjašnjivo
putem konvencionalne ili postojeće geofizike.
Neki od kratera na Mesecu nisu ni nalik
onome kako bi trebalo da izgledaju.
Ustvari, oni su neverovatno široki krateri,
i gde god da je udarna tačka, oni su ispupčeni,
što znači da još uvek postoji izbočina Meseca,
tako da ovo nema nikakvog smisla.
Verovatno je da postoji nešto
ispod lunarne površine, što je veoma otporno
i što sprečava kratere da prodru dublje od onoga što nalazimo.
Ovo može jedino biti stvarno ili mnogo tvrđa stena,
što ne može biti zbog same Mesečeve mase,
ili alternativno neka vrsta metalne sfere
koja sprečava veća oštećenja.
Da li jednolika dubina kratera na Mesecu
nameće neku vrstu metalne barijere
ispod Mesečevih stena i prašine?
Ali ako je tako,
zašto ne bi priznati naučnici to prihvatili?
Teoretičari o drevnim astronatuima sugerišu da bi radeći tako,
morali takođe da priznaju
da je Mesec možda šupalj.
_
Jenki Kliper, Hjuston.
20. novembar 1969.
Tokom povratka ka komandnom modulu,
komandujući Čarls Konrad Mlađi
i pilot lunarnog modula Alan Bin
otpuštaju lansirno vozilo Apoloa 12
i ruše ga na Mesec.
Apolo 12, Hjuston, lunarni modul je u padu.
Razumeli.
Nakon udara,
dogodilo se nešto veoma neočekivano.
Kažu da je Mesec seizmički odjekivao
kao zvono više od sata.
Sa Apolom 12, ljudi misle o nesreći.
To nije bila istinska nesreća.
To je bilo nameravano odbacivanje rakete
korišćene za podizanje, hm, lunarnog modula.
Posada je odvojila lansirno vozilo
i obrušila ga nazad na tlo
blizu baš onog mesta gde je postavljen seizmograf
koji su dole instalirali.
Pa, vibrirao je, tako da je to bila neka vrsta početnog traga
koliko je čvrsta površina Meseca.
Ono što je bilo začuđujuće u vezi ovoga je da je iznenada
Mesec počeo da zvoni kao zvono
i to je trajalo skoro sat vremena.
Dr Verner fon Braun, koji je tada bio direktor NASA,
odlučio je da će Apolo 13 koji je sledio posle
namerno srušiti teži deo rakete
na lunarnu površinu.
A kada su to i uradili,
Mesec je odzvanjao kao gong ovog puta preko tri časa
u dubinu od preko 30 kilometara.
Ovo se nije očekivalo i to je zagonetno
i danas mnogim naučnicima.
Zaključak je da Mesec mora biti šupalj
jer Mesečev površinski sastav je dominantno
od stene pod imenom bazalt.
Iako je ovo stena male težine,
ona izuzetno dobro apsorbuje udare.
Stoga, ako je ceo Mesec sastavljen od te vrste stena,
nije za očekivati da odjekuje
kada se dogodi jak udar.
Razlog što je ovo potcenjeno
je stoga što ideja da je Mesec šupalj
jednostavno je suprotna onome što znamo iz fizike.
U svojoj knjizi iz 1966,
Inteligentni život u kosmosu,
poznati naučnik i astronom Karl Sagan
je definisao moderno shvatanje u odnosu na sastav
nebeskih tela u celom svemiru.
Karl Sagan kaže da prirodni satelit
ne može biti šupalj objekat.
Ovo je vrlo čudno jer zašto bi Mesec vibrirao
ako nije šupalj objekat?
To bi nametnulo da je veštački.
Značajni delovi Meseca
su možda izdubljeni.
Ako je ovo slučaj, moguće je
da ovo nije nastalo prirodnim putem.
Značilo bi da je ovo izvedeno veštački.
Time se postavlja važno pitanje,
ko je to mogao da ima mogućnosti, znanja,
i tehnologiju da to izvede?
Mi sigurno nismo.
To je onda morao biti rad vanzemaljaca
i nikog drugog.
Da li je moguće da Mesec ne samo da je šupalj,
već takođe i veštačka tvorevina?
I ako je tako, da li je to možda delo vanzemaljaca?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“ i kao dokaz,
ukazuju na istraživanje koje pokazuje
da je Mesec zapravo...
svemirski brod.
_
Moskva, Rusija.
Jul 1970.
Nakon niza godina proučavanja nalaza sa Mesečevih misija,
dvojica državnih naučnika,
Mihail Vasin i Aleksandar Ščerbakov,
objavljuju članak u magazinu Sputnjik
otkrivajući svoj šokantan zaključak
o prirodi Meseca.
Njihova teorija je da je Mesec verovatno delo
tuđinske inteligencije i da je dopremljen do Zemlje
u dalekoj prošlosti.
Dva ruska fizičara, Vasin i Ščerbakov,
su izašli sa idejom da
Mesec mora biti veštački objekat.
Oni svoje ideje zasnivaju, pre svega,
činjenici da se čini da je Mesec šupalj.
S obzirom da šuplje planete ne mogu da postoje
u skladu sa poznatim zakonima fizike,
to bi značilo da Mesec mora biti veštački,
izrađen objekat.
Ovaj članak je bio prilično šokantan.
Ustvari, ono što su oni uradili je da su temeljno predefinisali
znanje u vezi onoga što mislimo da Mesec jeste.
Zasnovano na maksimalnoj dubini Mesečevih kratera,
Vasin i Ščerbakov tvrde
da je površina debela nešto preko 3 kilometra.
NASA naučnici su odredili da je Mesečeva prašina
sastavljena prvenstveno od hroma, titana i cirkonijuma.
U svojoj publikaciji, Vasin i Ščerbakov primećuju,
„Ako bi trebalo izabrati materijal za zaštitu
„gigantskog veštačkog satelita od neželjenih uticaja
„temperature od kosmičke radijacije
„i bombardovanja meteoritima,
„stručnjaci bi verovatno izabrali
upravo ove elemente.“
I sada oni sami kažu
da je ova tvrdnja neobična.
Kako god, samo putem svojih proračuna
i sve matematike,
oni su odredili da je njihova teorija tačna.
Govorimo o ljudima sa akademije koji možda mogu
da izgube svoja mesta na univerzitetima.
Mislim da niko ne bi objavio rad kao ovaj
osim ako nisu bili 100% uvereni da su njihovi nalazi tačni.
Ceo objekat možda ima veštačko poreklo.
I ako je ovo slučaj, moje pitanje je:
ko je sagradio Mesec, ko ga je postavio ovde, i koliko davno?
A tako su i ti ruski naučnici,
njihova teorija je da je Mesec svemirski brod.
U unutrašnjosti su mu motori.
Ali sa spoljne strane, prekrili su ga
sa ovom „mesecolikom“ materijom.
Sada, možda je to nategnuta ideja, ali ima mnogo smisla
da biste možda želeli da prekrijete ili obavijete ovaj brod
i da učinite da izgleda kao, ah, veoma prirodan objekat.
Od objavljivanja
članka Vasina i Ščerbakova,
ostali istraživači su istupili da podrže njihovu teoriju.
Don Vilson 1975. piše
Naš tajanstveni svemirski brod Mesec.
Džordž Leonard 1976. je napisao Neko drugi je na Mesecu,
i ove knjige su dalje istraživale raznovrsne anomalije.
I sada, oni primećuju neke veoma bizarne stvari.
Na primer, mineralni i metalni sastav
materijala na Mesecu ne liči ni na šta
što viđamo na Zemlji, a vidljiva starost Meseca
se čini da je veća nego što je stvarna starost našeg solarnog sistema.
Tako oni veruju da je Mesec ustvari dopremljen ovde
odnekud drugde.
Mnogo je ljudi govorilo o ideji
da je Mesec po sebi ustvari svemirski brod,
kojim je pilotirano dovde i tu je postavljen u ovu posebnu orbitu.
Nema sumnje da postoje dokazi da je Mesec
možda modifikovan prirodan objekat.
Postoje drevne priče koje govore o vremenu
kada Mesec nije postojao na nebu
i postoje opisi koji kažu da je Mesec
veštački dovučen na svoje mesto.
I sada su tu dva savremena ruska naučnika koji sugerišu
da je Mesec možda dovučen na mesto,
i to je potvrda drevnih mitologija,
i tada ja slušam.
Cela ideja da je naš Mesec
nekakav gigantski, šuplji svemirski brod
koji je postavljen u posebnu orbitu oko naše planete,
i koji sadrži gradove i strukture
koje su kako unutra tako i na površini Meseca,
za mene je veoma razumna tvrdnja.
I zapravo izgleda da je naš Mesec
neka vrsta ogromnog, veštačkog svemirskog broda
koji je ovde da nadzire našu planetu.
Da li bih odbacio činjenicu da je Mesec
tuđinski objekat, svemirski brod, Zvezda smrti?
Mislim da se tako nešto ne može odbaciti.
Da li je moguće da je Mesec
ustvari svemirski brod?
I da li je on omogućio vanzemaljcima
da diskretno nadgledaju našu planetu?
Ali ako je tako, da li bi ova bića i danas mogla biti tu?
_
Novembar 1966.
Tri godine pre nego što su Apolo astronauti stigli na Mesec,
svemirska letelica Orbiter 2 se postavlja u lunarnu orbitu.
Projektovana je da snima fotografije visokog kvaliteta
površine da bi se pomoglo izboru mesta za sletanje
za Apolo misije.
Jedna fotografija posebno privlači pogled istraživača,
jer prikazuje nešto što izgleda da su senke
nekoliko šiljatih tornjeva.
20. novembra 1966,
Mesečev Orbiter 2, sonda NASA,
fotografiše ovu oblast na Mesecu
koja je ustvari u Moru tišine,
samo 300 kilometara daleko od mesta gde je Apolo 11
sleteo.
I ono što je čudno je da ova oblast
sadrži neporecivu arhitekturu koja izgleda onako kako mi vidimo
obeliske.
Postoji osam različitih tornjeva.
Naučnici su izračunali da bi najveća od ovih kula
bio obelisk visine 15 spratova.
Ovo se zaista čini da je baš kao kod obeliska u egipatskom stilu.
Ali, otkud oni na Mesecu?
Od svih anomalija na Mesecu,
mislim da su kule jedna od najčudnovatijih
jer su astronomi izračunali
da su ove kule previsoke
po njima, da bi bile isključivo prirodna pojava.
One mora da su veštačkog porekla,
jednostavno iz činjenice da je Mesec bio bombardovan
nekom vrstom neprestane meteorske kiše
pre 4,5 milijarde godina.
Nema načina da bilo šta veće od košarkaške lopte
može da bude uspravno na lunarnoj površini.
Zaključak je da je NASA znala za ovo
i da je jedan od razloga što su poslali tamo svoju ekspediciju
taj da bi astronauti Apolo misije
mogli da prikupe više informacija o ovim
veštačkim strukturama na Mesecu.
Kontrolo misije, spremni smo za pokret.
Razumeli, Orle, krenite.
Za vreme Apolo 11 misije, kada su se astronauti spuštali
ka lunarnoj površini,
zadesio ih je vrlo čudan računarski alarm.
Alarm sa šifrom
-1202.
Famozna 1202 šifra uzbune.
U osnovi, niko ne zna šta je to bilo.
Ono na šta je izašlo je, hm, da je sam računar
bio preopterećen informacijama jer je Baz Oldrin,
pilot lunarnog modula,
uključio radare na lunarnoj letelici.
Ona je imala dva radara-- posedovala je bočni osmatrački radar
i radar za spajanje.
Tako, drugim rečima, postoji jedan usmeren nadole
i jedan usmeren u stranu.
I sad, ako ne postoji ništa na površini Meseca,
ako nema veštačkih struktura,
ako nema tornjeva koji paraju nebo deset, 20 spratova visoko,
zašto bi bočni radar bio uključen?
Ne postoji razlog za to, ali je Oldrin to učinio.
I mislim da je to zbog toga što je on znao kao i NASA što je znala
da postoji neka vrsta opasnosti od udara u ove objekte.
Da li je moguće da da NASA zapravo poseduje saznanje
o strukturama na Mesecu?
1960. godine, NASA zvaničnici dobili su izveštaj
od Brukings instituta da odmere posledice
otkrivanja dokaza o vanzemaljskom životu.
Zbog nalaza u tom izveštaju,
istraživači veruju da je bilo određeno
pre misija na Mesec da se zadrže svi nalazi o vanzemaljcima
skriveni od javnosti
zbog straha od društvenih nemira.
Od vremena početnih Apolo ekspedicija na Mesec,
istraživači su detaljno pregledali ruske i NASA fotografije
Meseca tražeći građevine.
I naišli su na neke neuobičajene stvari.
Pomislilo bi se, ustvari, da ako su vanzemaljci
bili, ili su još uvek na Mesecu, da bi izgradili
svakojake građevine.
I mi smo u mogućnosti da vidimo neke od njih,
iako ih NASA naučnici
ne priznaju kao istinske.
Možda takođe zanimljivi
kao i različite građevine vidljive na površini Meseca
su i brojni izveštaji o svetlima
i drugim neobjašnjivim aktivnostima.
Isprekidane refleksije koje potiču sa lunarne površine
su osmotrene duže od jednog veka,
uključujući i od slavnog astronoma Frensisa Bejlija
1835. godine.
A o ovom fenomenu je takođe izvestila posada Apoloa 11.
Svi prozori su u tami.
I u tom momentu počeo sam da primećujem bljesak i pruge
i drugi bljesak.
Nazvali smo ih treperavi bljeskovi. Nastavilo se njihovo pojavljivanje.
Rekao sam, „Momci, da li vidite nešto neobično?
Da li vidite bilo kakve bljeskove?“
Nil je rekao, „Aha, video sam ih stotinak.“
„Kako je kod tebe Majk?“
„Jok, nisam video ništa.“
Da li je bilo dublje analize od strane astronauta šta je to do vraga bilo?
Ne.
Jer smo bili, mi smo bili u povratku kući.
Neka, neka neko drugi brine o tome.
Ove stvari su zapravo bile otkrivene od NASA
u njihovom katalogu privremenih lunarnih anomalija
koji prikazuje pokretna svetla, izbacivanja dima,
prikazuje stvari koje ne bi trebalo da budu tamo na Mesečevoj površini,
što sve ukazuje da je tamo, ustvari, veoma napredna
vanzemaljska zajednica koja sada živi na Mesecu.
Da li možda na lunarnoj površini
nema samo građevina već i neidentifikovane aktivnosti?
Aktivnosti koja možda ukazuje na trenutno vanzemaljsko
zauzeće Meseca?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“
i tvrde da se dalji dokazi mogu pronaći
na tamnoj strani Meseca.
_
Mesec je najvidljivije nebesko telo
na noćnom nebu.
Ali mi uvek vidimo jednu stranu
jer je u sinhronoj rotaciji sa Zemljom,
što znači da isto vremena se obrće oko svoje ose
koliko mu treba i da završi svoju orbitu oko naše planete.
Stoga, mi možemo da posmatramo jednu stranu,
i do 41% Mesečeve površine nikad nije viđeno.
Mesec je u takozvanoj sinhronoj rotaciji
sa Zemljom.
To je jer gravitacioni efekat Zemlje
i Meseca znači da Mesec nama pokazuje samo jednu stranu,
jedno svoje lica, lice koje nam je svima poznato.
Razlog što je ovo tako je zbog toga što kada se dva objekta
dovoljno približe jedan drugome, oni postanu
na taj način fazno zaključani.
To znači da prikazuje isto lice Zemlji
sve vreme.
Zbog plimskog zaključavanja
Mesečeve rotacije on prikazuje isti lik.
I naravno ovo vodi nagađanju
jer ovo stvara savršeno mesto
za izgradnju velike instalacije na Mesecu
koja se ne može direktno osmotriti sa Zemlje.
Hipotetički, dalja strana Meseca,
je odlično mesto za podizanja baza.
I to je našlo mesto i u mnogim delima naučne fantastike.
Ima ljudi koji kažu da
su bili odvedeni u bazu,
pod nazivom Mesečeva operativna komanda,
na daljoj strani Meseca i da je ova baza
deo mreže baza na daljoj strani Meseca
koje vode razni tajni svemirski programi
i vanzemaljske civilizacije.
Apolo ekspedicije su fotografisale
Mesečevu površinu i neke od fotografija
prikazuju nešto što izgleda kao građevine.
Da li je moguće da postoje aktivne baze
na daljoj strani Meseca?
Ne samo tajnih vojnih baza,
već takođe i vanzemaljskih baza?
I ako je tako, šta bi se dogodilo ako bi cela istina o Mesecu
konačno bila objavljena javnosti?
Konačno kada istina o poreklu Meseca
i šta se u njemu dešava,
i- i građevina na Mesecu,
i možda čak okupacije Meseca bude otkrivena ljudima
na Zemlji, to će biti slom naše realnosti.
Moći ćemo da pogledamo u nebo
i vidimo šta je vanzemaljski objekat
u orbiti oko naše planete.
I znaćemo šta je.
Ne postoji ni jedan naučno valjan razlog
da se misli da to nije vanzemaljski svemirski brod
postavljen ovde od vanzemaljskih bića
s namerom pomoći čovečanstvu.
Za neke, to je zastrašujuća misao.
Da li su astronauti Apoloa naišli
na više toga na površini Meseca nego što je javnosti otkriveno?
Da li možda postoji dokaz o kolonizaciji,
ili čak da je sam Mesec veštački objekat?
I da li je to razlog što smo prestali da idemo tamo?
Možda će planirane Mesečeve misije,
prve nakon više od četiri decenije,
konačno razotkriti punu istinu
o ovom tajanstvenom nebeskom telu
a takođe i o našoj vanzemaljskoj prošlosti.
Prevod sa engleskog na srpski: GalQuest TITLOVE OBEZBEDILI A+E NETWORKS